SADAS MULLUST LUND
Täpselt ei tea öelda, aga üsnagi ammu,
veel vanal saviajal, ühes plastiliinist paigas...
Näed nüüd, tahtsin teile haugist rääkida.
Teate, selles jutus, olenevalt sellest, mida tahad, ka juhtub.
Kord nagu klapiks, aga siis jälle mitte.
Ütleme, et kuidagi kohtusid kaks sellist armsakest,
sümpaatset... Oih, ka need viis minema.
Siiski mitte. Või siis mölder. Möldrile tuli pähe...
Ma võiksin teile praegu temast selliseid asju rääkida!
Või nii...
Üks kruus oli igaveseks aheldatud... Aga siiski, sellest ei maksaks.
Aga üks kodanik armastas väga arbuuse.
Tuletage mulle meelde, et ma temast homme räägiksin. Sobib?
Tasa! Tasa, tasa, tasa.
See oli kõik eellugu. Näed seal, kellest ma hoopis rääkima hakkan.
Ladusalt sepitsetud. Osavalt vormitud.
Noh, olen sorav olnud noorusest peale.
Kuhu ta kadus?
Tahtsin temast jutukest veeretada... Tsaariks oleksin teinud.
No tõesti, kogu tuju rikkus kohe ära.
Siin on jälle need kondid, koerad, need kruusid... Aga kus siis kruus on?
On alles looke! Aga seal ta ongi!
Nii ma siis räägingi, et kunagi, küllaltki ammu, ühes üsnagi plastiliinises paigas...
Oota, ära ainult ära kao, eks?
Elas kord mees nagu kotkas.
Midagi ei saa aru!
Õigus jah, ta ei öelnud välja mõningaid tähti ja numbreid.
Ja töömees oli! Jah, just nimelt. See-eest oli ta andunud looderdaja.
Hea oli, et talle oli sattunud range ja autoriteetne naine.
Nii et aastavahetuse eel saatis naine...
Ühesõnaga, saatis ta kuuse järele. - Noh, kui saatis, siis saatis!
Nii ta räägib, et mis aastavahetus see ilma kuuseta on?
Mis sa siin kooberdad? Mida sa muudkui mõõdad? Kui saadeti, siis raiu.
Väiksevõitu on, mõistad. Väikeseks jääb. - No siis on teine asi!
Näed, siin on sulle kuusk nagu tsaaritar. Terve maja.
Varastatakse. Miks sa varastad?
Tasa, ole vait! Looma näed? Ei?
Aga kui püüan kinni? Jäigi unistama...
Tuntud loom. Karusnahk, liha. Praen rasvakõrneteks.
Ei, parem viin ta turule.
Seal on lolle palju, aga jäneseid napib.
Kellele jänest? Jänest? Lippajat?
Kellele jänest? Värskelt püütud!
Tee mis teed, aga vähevõitu on.
Ikka jääb väheks.
Kui ma juba iseenesest olen selline kaupmees,
milleks siis mulle veel see lahja naine? Väikeseks jääb.
Palun tutvuge! Minu teinepool.
Sellise naisega on sul ka suurt elumaja vaja. Voh!
Ei, ei. Või siis...
Ei, ei. Selline!
Väiksevõitu, ütlen. Väikeseks jääb.
Aga valgest marmorist paleed? Soovite? Või maja nagu karikas?
Pea kinni! Mitte see. Ehitan teistsuguse maja.
Usaldusväärse, kvaliteetse. Hästi!
Ja kui ma ka olen ahne, siis see-eest puhtast südamest.
Ja-jah! Korrusmaja! Voh! Üüratu!
Ja mina ise...
Sellise purskkaevuga saab minust bojaar.
Meie, bojaarid, oleme töötav rahvas.
Selline juba on meie, bojaaride, saatus.
Väikeseks jääb. Jah, see on minu mõõt.
Kuule, ega sa kuuske unustanud, bojaar-puupea?
Kui kõht näljast koriseb, võib iga siga su alla kugistada.
Selliste sigade kõrval muutud kuidagi ise ka...
Aga mina võin tsaarilegi kirjutada.
Jaa! Kes siin näiteks on tsaari kõrval järgmine?
Mitte keegi? Tähendab, et mina olen esimene.
Tõld mulle, on selge? Tõld!
On palee! On alles ilus! Luikedega, peletistega!
Oi, kuidas ma rikkust armastan ja austan.
Hakkan olema, tähendab, nagu tsaar.
Esimese asjana... Esimese asjana. Aga esimese asjana? Ah jaa! Pianiino.
Mis elu see ilma pianiinota on? Hakkan prassinguid pidama.
Vähevõitu. Pidu olgu pilvedeni!
Lendas minema su õnneke. - Tee et sa kaod!
Milline igavus. Eile - tsaar, täna - tsaar. Iga päev muudkui tsaar ja tsaar.
Väiksevõitu.
Aga misasja! Kas ma olen siis ise ka mingi alamõõduline?
Väiksevõitu! Väiksevõitu!
Noh, pea kinni, võta aru pähe! Lõpeta karjumine, lõhki lähed!
Vähevõitu! Väikeseks jääb! Väiksevõitu!
Mis on? Jäid jänni, jah?
Jänku, oota nüüd! Oota!
Pole kuuske, pole jänest. Mitte midagi!
Aga tikud lasksin juba kevadel tuulde.
Eh, pianiino, pianiino...
Temast on ikkagi kahju.
LÕPP
Kas sellega ongi nüüd lõpp? - Lõpp, lõpp, otsad vette.
Ei jätnud naine teda rahule. Saatis jälle kuuse järele.
Mine, ütleb, ja ilma kuuseta ära tagasi tule.
Aga see-eest, kuusega, ütleb, tule tagasi!
On see vast mets!
Kuused - läind. Kuhu te kõik kadusite?
Oi, keda te mulle meenutate, tädi? Ja varem sind poleks nagu siin olnud.
Ptüi!
Ära sülita! Kas oled vanasõna unustanud?
Pole midagi, varsti tuleb meelde.
Kas kõik on kodus? Ah? Olgu pealegi.
Hullumaja. Vähevõitu.
Kuule, mida sa siin laamendad? Kas sind kutsuti siia?
Jää vait, tüütus! Vaata vaid!
Mingid vanad asjad, mingi träni.
Peen töö, iseenesest. Hõkk!
Ilus. Südamlik.
MITTE SUITSETADA KINNITAGE TURVAVÖÖ
Mitte midagi ei saa aru.
Oled, kallis, külmast kange lume peal istumisest?
Kõike ei jõua ette arvestada.
Sul on ahned käed!
Mida nad seal kablutavad? Ah? Oi, minu uudishimulik nina!
Milline kena vaibake! - Oli.
Ja silmad täitmatud.
Kelle oma see on? Tundub, et puust.
Pea on sul puust. - Aga mina ütlen, et...
Kepike on maagiline. Ettevaatust!
Ahnevõitu noorsand.
Mitte midagi ei saa aru. - Kohe mõistad.
Kaduge ära! Kaduge ära, ma ütlen!
Mis mänguasjad need veel on? Karauul! Appi! Aidake!
Saan aru.
Oi, kuidas tahaks elada!
Seda ma olen juba näinud.
Raseeri või mitte, ikka pole kuuse moodi.
Kuuski on palju ja sind on palju, aga kasu sellest jääb ikka väheks.
Nüüd muutun ilma selle kepita, milleks vaid soovid.
Televiisoris tekkis selline meeldiv paindlikus, aga ise niisama ma ei suuda.
Miski pole sul tik-tak korras.
Oi, ema! Kõik! Kõik, enam ei mängi!
Aga kuidas ma koju lähen? Mul pole jalgugi.
Aga kodus naine ootab.
Kepike! Päästjake! Tule siia.
Tädike, laske mind minna, ma tean võlusõna.
Palun!
Hei, rahvas, see olen ju mina.
Minema siit.
Kus tare siis on? Kus ta on, küsin ma? Siin nagu oleks hütt seisnud.
Miks sa vaikid? - Miks sa vaikid?
Olen tüdinenud
Oh, neid jutukesi! Oh, neid jutuvestjaid!
Sellega jutt lõppeski, aga nüüd algab puhas tõde.
Ta läks ka kolmandat korda kuuse järele. Ja sai selle.
No aga see oli juba kevadel ja ta viis kuuse tagasi.
Jutustas Pastella